"Hvilket levn vil der være efter dig og mig -
- ud over billedet og mindet?"
"Det her er skolen, hvor vi lærer -
- at tiden er flammen, i hvilken vi brænder."
"Hvad er selvet midt i dette flammehav?"
"Hvad er jeg nu, som jeg var dengang -
- som jeg skal lide under og udleve på ny?"
"Børnenes råben er munter, mens de løber rundt."
"Det her er skolen, i hvilken de lærer."
"Hvad er jeg nu, som jeg var dengang?"
"Må erindringen gang på gang genoprette -
- den mindste farve fra den mindste dag."
"Tiden er skolen, i hvilken vi lærer."
"Tiden er ilden, i hvilken vi brænder."
Vi kører på småveje.
Jeg kender dem alle.
Jeg ville undgå selskab.
Mit håb er, at vi kan løse situationen uden indblanding.
Hvilken situation taler vi om?
Lad være med det.
De tog med. De ved, hvad det drejer sig om.
De var i hæren, ikke?
Rekognoscering.
Var De i kamp?
Ofte.
Jeg var i 7. infanteridivision.
Korea. Chosin.
Vi led alle tabene -
- så marineinfanteristerne kunne flygte.
Der frøs 30 grader.
Jeg mistede omkring 5000 mænd.
En mand som Dem mødes næppe med en som mig for at tale om krig.
Vi er begge soldater.
De kender til prioritering af de sårede.
Jeg har en ansat ved navn Harris James.
Jeg vil vide, hvad der hændte ham.
Er der hændt ham noget?
Vi har netop talt med ham hos Deres administration.
Indled ikke ved at lyve for mig, mr. Hays.
Sidst jeg mødte ham, talte vi bare.
Hvad talte De om?
Julie Purcell.
Pigen, der forsvandt. Hun har været i nyhederne igen.
Hvad sagde han om hende?
Jeg kan ikke drøfte en igangværende efterforskning.
Mener De, Harris havde noget med pigen at gøre?
Ja, det er min overbevisning.
Ham og nogle andre.
Og De aner ikke, hvor han kunne opholde sig?
Måske tog han benene på nakken, fordi vi skræmte ham.
Kameraer omgiver hele virksomheden.
På tilkørselsveje til fabrikken, alle vegne.
Harris' bil kørte ud ad porten.
Straks efter kørte De i samme retning.
Vi ville følge op på nogle emner. Han har noget af et snakketøj.
Jeg giver Dem masser af chancer til at tale uden omsvøb.
Og De bliver ved med at give mig det lort.
Hør her.
Jeg har altid respekteret Dem og Deres familie.
Familie.
Det er det, som ...
Vi fik kun ét barn.
Så blev Ellen syg.
Nu er vores barn også borte.
Har De brug for at lette hjertet?
Her er ikke andre end os.
Mr. Hoyt.
Vil De fortælle mig om Julie Purcell?
Jeg kender intet til Julie Purcell. Jeg ved ikke en skid.
Åbenbart var Harris ikke åbenmundet nok.
Vi ved besked om børnenes onkel.
Om opkaldene fra moderen, Lucy.
At Harris fløj til Vegas, da hun fik sin overdosis.
Jeg ved også noget.
Harris har en nymodens personsøger.
Den har en lille computerchip, som er koblet til vores system.
Den sender et GPS-signal.
Og jeg ved præcis, hvor Harris var, inden den gik ud.
De repræsenterer jo loven, og jeg har aktier i sagen -
- skal vi så ikke tage ud i skoven og se, om vi kan finde James?
Og kan De sige mig, mr. Hays, om vi får brug for skovle?
Vil De udveksle tilståelser?
Hvad er det, De mistænker mig for?
Er jeg her, så De kan se, hvor meget jeg ved?
Det siges, at efterforskningen er lukket.
Det er ovre.
De kan gøre, som de vil. Det hindrer mig ikke i at søge.
De hørte opkaldet. Hun ønsker vist ikke at blive fundet.
Måske hjælper De bedst den unge kvinde -
- ved at lade hende være i fred.
Det er svært, når nogen vil gøre hende fortræd.
Altså, hvis politiet ikke søger efter hende -
- og De heller ikke gør det, tror jeg næppe, at andre søger.
Faktisk kan jeg nærmest garantere det.
I modsatte fald motiverer De måske visse folk til at lede efter hende.
Er De med?
Hvis De ikke dropper sagen -
- er det heller ikke muligt for de andre at gøre det.
Hvad skete der? Bare fortæl mig, hvad der skete!
Jeg ved det ikke.
Ligner jeg en mand, der har svar?
Måske opsøger jeg Dem en dag.
Så kan vi genoptage samtalen.
Håber De, at De får Deres nosser tilbage?
Eller ønsker De, at jeg betragter Dem som en trussel?
Tænk på følgerne for Deres familie.
Nu hvor De er en morder.
Tænk på, hvad det vil betyde for pigen.
Mr. Hays. Ønsker De, at jeg føler mig truet?
Jeg vil lade Dem finde tilbage på egen hånd.
PLEJEHJEM
Harris ville aldrig stikke af. Han elskede sin familie.
Han var en vidunderlig far.
Det gør mig ondt at høre.
Vi vil høre, om du kan fortælle om en af din mands tidligere kolleger.
En sort mand med ét øje.
Så du nogensinde din mand sammen med en mand som ham?
Hvorfor spørger I om det?
Vi prøver at finde en person i forbindelse med en anden sag.
Vi har fået det signalement flere gange, men vi har intet navn.
Er du sikker på, at du aldrig har set ham?
En mand, der så sådan ud, besøgte os efter Harris' forsvinden.
Jeg bryder mig ikke om at mindes det. Jeg var meget bedrøvet dengang.
Han havde et hvidt øje og et ar.
Han hævdede at kende Harris. Han gjorde mig urolig.
Hvad ville han?
Han ville vide, om Harris havde fundet pigen.
Jeg troede, at han mente, at Harris havde været mig utro.
- Jeg viste ham døren. - Nævnte han sit navn?
Han introducerede sig som Junius.
Han gjorde mig ked af det.
"Junius."
Mon ikke, det var mr. June?
Så kunne hans navn være Junius Watts.
Det er værd at undersøge.
Jeg talte med en pige fra boligregistret omkring Hoyts bolig.
Den forvaltes af dødsboet. Der bor ingen.
Og?
Den gamle husholderske, vi talte med forleden?
Hun nævnte, at de ikke måtte færdes visse steder.
Jeg vil se nærmere på det.
Nuvel. Du er efterforskningsleder nu, hr. kommissær.
Det kan du fandeme tro.
Du kunne ikke dy dig, vel?
Undskyld mig?
"Purcell-efterforskningen får fejlagtigt udfald."
"Kilder udtaler, at sagen langt fra er opklaret."
Hvilke kilder, assistent Hays, kunne overskriften hentyde til?
- Jeg vidste ikke ... - Vi sagsøger din lille frille.
Jeg har ikke læst avisen.
"En anonym kilde fra efterforskningen hævder -
- at spor og mistænkelige forhold tilsidesættes -
- til fordel for en forhastet dom over West Finger-skytten."
Din makker har antydet, at du blev udnyttet.
Du var for liderlig til at bemærke, hvad hun gjorde.
Du skylder afdelingen et modsvar.
Du skal skrive en udtalelse og forklare -
- at løse udtalelser blev brugt uden din tilladelse og fordrejet.
Og at kvinden, der skrev det, ikke fik hjælp af dig.
Jeg er ikke god til at skrive.
Vi skriver det for dig. Du skal bare skrive under.
- Makker, tænk på ... - Du bør takke os, Wayne.
Ret op på det.
Du lod dig blive revet med. Du må gøre det om.
Og ellers?
Der er brug for en ny kommunikationsmedarbejder.
Administrativt arbejde.
Du vil aldrig deltage i en efterforskning igen.
Eller også kan du bare sige op.
Du er en heldig satan.
Ved du, hvor svært det var at skaffe dig en chance til?
Jeg værdsætter det.
Hør lige her.
Du skal aldrig sætte mig i sådan en situation igen.
Jeg begriber ikke, hvad du tænkte på.
Hør, hvad pokker laver du?
Du hørte dem. Jeg er færdig.
Hvad? Jeg overtaler dem til at lade dig slippe, og så siger du op?
- Jeg siger ikke op. - Det kan du ikke gøre.
Det her er stolthed. Du ser ikke tingene klart.
Træk vejret dybt, tæl til ti, og skriv under.
Nej.
Kommunikationsmedarbejder? Du hader at kommunikere.
Du er en efterforsker. Sådan her er du ikke.
- Uanset hvad folk siger ... - Hvad?
At du er professionel.
Altså, det sagde folk førhen.
Det kørte af sporet. Jeg var rasende.
Jeg gennemtænkte det ikke.
- Sådan er jeg ikke. Du har ret. - Godt.
Underskriv deres erklæring, og så kan vi komme videre.
Men så ville jeg forråde hende.
Jeg ville kalde hende en løgner. Hun har ikke gjort noget galt.
Hun løj ikke.
Og den anklage vil jeg ikke rette.
Hvad så nu?
Det er dit job. Vores job.
Du er min makker.
Vil du bare sætte dig bag skrivemaskinen?
Det indebærer nok mindre pis og papir.
Om nogle år er det sikkert glemt.
Jeg holder ud, indtil de er væk.
Hvad med os?
Hvad taler du om?
Vi kan snuppe en øl og se en kamp.
Det er ikke, som om vi aldrig vil ses igen.
Og hvis nogen tager os i det?
Vi er gamle og forvirrede.
Det var her, de spærrede hende inde.
Hun stak af herfra.
25 år.
Og vi har bare ...
Alt det her.
Al den tid.
Hvad fanden har jeg ...?
Hvad fanden foretog du dig?
Jeg troede, at det var det rette.
Jeg havde en familie.
Det må være herligt.
Du brændte dit tøj midt om natten.
Her til morgen forsvandt du efter et opkald.
Hvis du har en anden, så kan jeg klare det. Bare sig det.
Nej, nej.
Det var sagen.
Det har altid kun drejet sig om den.
Og det er ovre nu.
Hvilken del af sagen fik dig til at brænde jakkesættet midt om natten?
Den slemme del.
Vil du have noget at drikke?
- Jeg foretrækker et ærligt svar. - Det ved jeg.
Men svaret kan være farligt for dig.
Jeg foretrækker hårde sandheder frem for pæne løgne til enhver tid.
Vi har aldrig rigtig fået fastsat det her.
For da vi mødtes ... fortalte jeg dig for meget.
Og så var jeg ikke rigtig betjent længe.
Men der er visse dele af mit job ...
Ting, som jeg har overværet og fundet ud af -
- som jeg ikke kan dele.
Det her ville kun gøre skade.
- Måske er det ikke dit valg. - Men jeg har truffet det.
- Det er en fælles afgørelse. - Nej.
Og det er min pointe.
Det er et problem for mig. I morges sagde du, at du ville fortælle alt.
Det var en fejltagelse.
Og jeg har lige indset, at jeg gerne vil roses af dig.
Nogle gang træffer jeg et forkert valg for at føje dig.
Det må jeg stoppe med i fremtiden.
Har vi en fremtid?
Hvordan er det muligt med så stor en hemmelighed mellem os?
Måske er det, hvad vi i virkeligheden taler om.
Der har altid været en stor hemmelighed mellem os.
Den består i, at du og jeg, vores identitet som par -
- vores ægteskab og vores børn ...
Det hele er sammenfiltret -
- med en død dreng og en forsvunden pige.
Nu vil jeg have noget at drikke.
En Budweiser og et shot Jack.
- Har du et problem, lille mand? - Nej, min ven. Slet ikke.
Så glo et andet sted hen.
Sagen er bare, at jeg holder af romantik.
Må jeg spørge om en sag?
Så hun sådan ud, før du red hende tværs over landet?
Hvad fanden sagde du, din lille mide?
En sag har altid undret mig.
Alt det røvgrimme rakkerpak, der vandrer frit omkring -
- hvor kommer de fra?
Hvilken slags Frankenstein-monstre horer løs -
- for at sætte alle de lortemennesker i verden?
Men så kommer jeg herind, og der står I.
Nu har jeg fået det svar, jeg har søgt hele livet.
Er du færdig, cowboy?
Godt, at du slog mig, og ikke din mammut af en kneppedukke.
I går aftes, kommer jeg i tanke om nu -
- undrede jeg mig over, om vi overhovedet kender hinanden.
For du har ret i det, du sagde om os og Purcell-parrets børn.
Vi har aldrig rigtig talt om, hvad det betød for os.
Men der er gået ti år.
Når man skriver en historie og lægger indledningen bag sig -
- er det vigtigt at vide, hvordan den skal ende.
Du var gravid i går.
Nu er Henry ni år.
Hvis jeg blinker, er han flyttet hjemmefra.
Hvis vi når dertil, vil jeg ikke undre mig over, hvordan det skete.
En friaften om måneden får os næppe derhen, hvor vi vil være.
Jeg skriver på en fortsættelse. Du er blevet efterforsker.
Sagen er blevet syltet igen.
Ligesom i 1980.
Jeg burde tage min afsked.
Det burde du have gjort for ti år siden.
- Hvorfor? - Hvorfor skulle jeg ikke ønske det?
Jeg tror ikke, du har indset det.
Men du kunne have klaret dig godt så mange andre steder.
Dit selvbillede tyngede dig ned.
Jeg kom aldrig på universitetet. Eller til Californien.
Jeg fulgte min mors råd. Jeg var i hæren og blev betjent.
Måske blev jeg for god til at gøre, som der blev sagt.
Jeg glemmer aldrig, hvorfor du meldte dig til hæren.
Jeg kunne ikke studere eller få et godt job.
Du fortalte mig ...
Du var nået frem til, at hvis du blev dræbt ...
... blev din mor rig, for staten ville give hende 10.000 $.
Og derfor lod du dig hverve.
Det gælder vist os begge -
- at hvis vi vil have noget, har vi kun det for øje.
Dit nye projekt ...
Det er ikke grunden til, at du blev forfatter.
- Arbejdet bør ikke være forgæves. - Men det er ikke dig.
Vil du skrive en rigtig bog, så gør det. Den vil være fantastisk.
Jeg får den nok ikke læst, men den vil være god.
Og jeg tror ...
... at jeg nok burde sige op.
Men det bør du også.
Hvis jeg vender ryggen til det, følger du med.
Lad os lægge det fra os. Det er ikke vores sag.
Som du sagde, har vi lagt begyndelsen bag os.
- Kunne du virkelig sige op? - Det gør vi sammen.
Du kan skrive de bøger, du selv vil skrive, og jeg ...
Jeg ved ikke, hvad jeg stiller op.
Men den klogeste person, jeg kender -
- har fortalt mig, at jeg ville være god til det meste.
Forsvind med dig.
Kom her, min ven.
Jeg har en gammel veninde ved motorregistret.
Hun hjalp os med en adresse på Junius Watts.
Jeg er måske mindre tosset, end jeg selv troede.
Bliv nu ikke grebet.
Jeg har ventet jer.
Siden den aften, I så min bil.
Jeg burde nok ikke have kørt væk.
Men du havde et boldtræ.
- Er I kommet for at dræbe mig? - Gå indenfor.
Du skal sidde her.
Vil afdelingen udsende en erklæring, kommer de med den.
Får vi en anmodning om information, omstiller vi dem til dig.
- Kan du klare dig herfra, min ven? - Javel, frue. Tak.
INGEN PRIVATE OPKALD I ARBEJDSTIDEN
Jeg arbejdede for mr. Hoyt på hans første kyllingefarm.
Jeg var der helt fra starten af.
Jeg mistede et øje under slagtning. På en krog.
Den del af din fortid interesserer os ikke.
Jeg var ved at komme til det.
Da han udvidede, skulle jeg bo i hans hjem.
Jeg begyndte at stå for husholdningen.
Han og miss Ellen fik Isabel.
Miss Ellen blev syg.
Jeg hjalp med at opfostre datteren. Isabel var skøn.
På universitetet mødte hun en ung mand.
De fik en lille pige. Mary.
Han var lykkelig, mr. Hoyt.
Men så fandt ulykken sted.
Manden og datteren kørte ud over en bjergskråning -
- på vej til Bull Shoals.
Hun blev meget nedstemt.
Værre end nedstemt. Hun talte ikke og forlod ikke hjemmet.
Hun måtte tage medicin. Litium.
Pigen, jeg opfostrede, var så trist, at hun ikke kunne tale.
Det pinte mr. Hoyt at se hende i den tilstand.
Så han begyndte at rejse igen.
En aften sneg hun sig ud under mit opsyn.
Hun tog en bil og kørte galt.
En betjent, Harris James, hjalp os med at dække over det.
For første gang i næsten tre år kom der liv i hende.
Til firmaudflugten i 1979 så hun en familie med en lille pige.
Hun løb hen og prøvede at tage hende.
Miss Isabel blev ved med at tale om den pige, hun så.
Hun sagde, at hun lignede Mary, og at hun ville se hende igen.
Så jeg talte med moderen, Lucy, der arbejdede på slagteriet.
Jeg talte med hende om at lade miss Isabel lege med datteren.
Var det i orden med hende?
Hun gik med til det. Men hun ville have penge.
Og lillebroren skulle med for at holde øje med hende.
Det var i orden.
Så i en periode mødtes vi med dem i skoven, og vi legede bare.
Og miss Isabel var nærmest sig selv igen.
Men?
Altså, vi fik en idé. Miss Isabel ville adoptere pigen.
Hun ville få en bedre tilværelse, tænkte vi.
Vi måtte finde på noget med faderen. Men ...
Miss Isabel blev forvirret.
Hun var måske holdt op med at tage sin medicin.
Hun havde kaldt pigen Mary hele dagen.
Jeg hørte det og burde have vidst, at der var noget galt.
Vi legede gemmeleg. Will ledte efter os.
Julie!
Men miss Isabel havde andre planer.
Jeg fortalte pigen, at broren var uskadt.
Han havde bare slået hovedet og ville snart vågne.
Men hun ville ikke efterlade ham.
Og hun kunne ikke falde ned.
Så jeg bar ham op til hulen.
Det var bare et slemt uheld.
Mr. Hoyt kendte ikke til det, fordi han var på safari.
Så jeg ringede til Harris James. Han havde hjulpet os tidligere.
Så da Woodard mistede besindelsen -
- tog Harris drengens rygsæk med derhen. Og pigens trøje.
Hvad med moderen? Lucy?
Harris talte med hende og forklarede om ulykken.
Han tilbød hende et stort beløb.
Han sagde, at hun burde tage imod dem -
- og lade miss Isabel få Julie, som vi havde talt om.
Selvom det ikke skulle ske på den måde.
Den lille pige, Julie.
Da vi vendte hjem, var hun faldet ned.
Hun var glad for at være der. Vi kunne se, at hun var glad.
Og i et stykke tid fungerede det. I et par år.
Hun tror, at hun er Isabels datter. Isabel fortalte hende alt muligt.
Jeg forsøgte blot at hjælpe dem, så godt jeg kunne.
Jeg sværger, at pigen trivedes. Det troede jeg virkelig.
Jeg indså først senere, hvad der fandt sted.
Hun havde givet pigen litium, siden hun var ti år.
Derfor var alt i orden, efter vi forlod Devil's Den.
Det må være begyndt dengang.
Derfor var hun usikker på, hvor hun kom fra.
Hun havde været bedøvet halvdelen af sit liv -
- mens kvinden fyldte hende med forskruede eventyr.
Og miss Isabel fik det gradvist værre.
Pigen blev mere og mere konfus. Hun blev ældre og ville væk.
Hun stillede spørgsmål og kunne huske sin bror.
- Jeg ville hjælpe hende. - Du hjalp hende på flugt.
Jeg sørgede for, at døren var ulåst, og at miss Isabel var i bad.
Jeg gav hende et kort til et sted, jeg havde i området.
Men hun dukkede aldrig op.
Jeg ledte efter hende lige siden. Jeg prøvede at hjælpe.
Det er virkelig heltemodigt, din skide kyklop.
Hvad skete der med Isabel?
Efter pigen stak af ...
... fik hun endnu et sammenbrud.
Hun tog sin bryllupskjole på og tog alle sine piller.
Hun lagde sig til at sove og vågnede aldrig op.
Fandt du hende nogensinde?
I 1997.
Jeg havde vist folk billeder af Julie i ti år.
En hjemløs pige fortalte mig om et herberg -
- som var drevet af nonner i Fort Smith.
Pigen havde set Julie arbejde på klosteret.
Hun gik under navnet Mary, så jeg vidste, at det var hende.
Mary July. Ligesom sommerperioden, sagde hun.
Hun havde ingen legitimation.
Hun boede her tre et halvt år.
Først modtog hun hjælp, og senere hjalp hun andre.
Hun havde det meget dårligt, da hun ankom.
Hun havde det, man kalder en dissociativ lidelse.
Jeg tror, at hun følte sig hjemme her.
Men hendes liv udenfor og det liv, hun havde levet ...
Hun led af hiv, viste det sig.
Vi tilså hende på sygeafdelingen, da tiden kom.
Efter nogle måneder gik hun bort.
MARY JULY, 10. DEC. 1995 LINDRER DE FORTABTE
Jeg var for sent ude.
Noget, hun udsatte sig for, havde gjort hende alvorligt syg.
Jeg sagde, at jeg ville mødes med hende.
Jeg tegnede et kort til hende.
Men hun kom ikke.
Det er altid for sent.
Uanset hvad vi gør.
Derfor ventede jeg uden for dit hjem.
Jeg prøvede at samle mod til at fortælle, hvad der skete.
Så I kan enten dræbe mig eller anholde mig.
Jeg ser frem til det.
Jeg vil ikke leve med det længere.
Anhold mig.
Vi har ikke autoritet til det.
Vil du ikke leve med det ...
... så lad for fanden være.
Hallo!
Kom tilbage! I må straffe mig!
Jeg har brug for, at I straffer mig!
Straf mig!
Dit navn var Julie Purcell.
Jeg beklager, at min indsats ikke slog til.
Det er jeg virkelig ked af.
Det var min fejl.
Du fortjente bedre end det her.
Du fortjente bedre end mig.
- Undskyld. - Der er du jo.
Nu har du løbet nok rundt, Lucy.
Sæt dig i bilen.
Det beklager jeg. Hun elsker at løbe rundt.
Intet problem.
- Har du vedligeholdt stedet længe? - Ja.
Min far begyndte. Han tog sig af klosteret ulønnet.
Jeg blev ved med det.
Det er pænt af dig.
I må have en god dag.
Mange tak. Og i lige måde.
Godt, Lucy. På med sikkerhedsselen.
Det er fint.
Jeg tager resten i morgen.
Jeg burde smide det hele ud. Men det er hendes ting.
Måske skriver vi en bog om det.
Så skulle jeg hele tiden starte forfra.
Vi fik vel vores afslutning.
Men jeg synes ikke ...
Føler du, at vi har lagt det bag os?
Det gør jeg ikke.
Heller ikke her.
Jeg har talt med din søn.
Jeg har overvejet at flytte nærmere på byen.
Vi tænkte på ...
Hvad siger du til, at jeg overnatter her et par dage om ugen?
Det er vel fint.
Men jeg holder orden. Bare så du ved det.
Jeg skal nok holde hundene omme bagved.
Hør.
- Din lille pige kommer i morgen. - Det er rigtigt.
Det kan jeg huske.
Henry nævnte, at I skal spise middag og inviterede mig med.
Godt. Du bør spise med.
Klarer du dig i aften, kammerat?
Jeg har det fint, min ven.
Godt.
Hej.
Hør. Fortæl mig, hvad vi laver.
Du vil ikke tale med mig og ringer ikke tilbage.
- Leger vi julelege nu? - Den slags gør jeg ikke.
Handler det om min artikel?
Du læste den og støttede mig.
Hvad foregår der? Hvad er der sket?
Vent her.
Det er alle dine ting.
Er det sådan, du siger, at vi ikke bør ses længere?
Hvad fanden fejler du?
Kan du ikke lide den, jeg er, så forsvind.
Fint, så spyt ud.
Jeg vil have et klart billede af den, jeg har været sammen med.
Det klare billede er, at jeg ikke vil omgås dig længere.
Og det er ikke mig, der er røvhullet her.
Det er du.
- Mig? Hvordan det? - Du udnyttede mig.
Du manipulerede mig for at udspionere politiet.
Du føler dig bedre end mig. Da jeg vendte hjem efter krigen -
- kaldte en lysebrun kælling som dig mig for babymorder.
- Det gør mig ondt. - Du er mere hvid end min makker.
- Tidligere makker. - Hvad er der galt?
Jeg er på røven!
I 12 år ved politiet er jeg endt som en skide sekretær.
Så du kom i knibe.
Er det grunden til det her?
Jeg trækker hovedet ud af røven, hvad angår dig.
Jeg ved det ikke.
Måske var det ikke din hensigt, men du udnyttede mig.
Du stillede altid spørgsmål og talte om sagen.
- Det passer ikke. Det ved du. - Nej, jeg gør ikke!
Men jeg er nået frem til -
- at du ikke ser, hvad du gør det meste af tiden.
En nydelig kvinde som dig.
Folk forventer ikke, at du tager ansvar.
Du er bare en smuk fugl, der flyver rundt og skider på folk.
Det har jeg ikke brug for.
Jeg klarede mig fint uden en lortefugl herinde.
Du er led, når du har drukket.
Men det er rart at se, hvor svag du virkelig er.
Du har dit skilt, din pistol og nogle ting fra filmene.
Men der er intet bag.
De ville have mig til at fordømme dig og skrive, at du løj.
At du overhørte brudstykker og opdigtede det, som du skrev.
Det bør du gøre. Jeg vil ikke have, at du kommer i knibe.
Jeg vil ikke have noget fra dig. Nogensinde.
Underskriv bare deres erklæring. Jeg klarer mig.
Jeg har ikke brug for resten.
Jeg vil ikke have det lort i mit hjem.
LIVET OG DØDEN OG HØSTFULDMÅNEN
"Blandt børnene, som kendte hende, lod den tiårige Mike Ardoin -
- til at blive hårdest ramt af Julies forsvinden."
"Mike var en genert og kunstnerisk dreng."
"Han legede ofte med Julie eller opsøgte hende."
"Hans far arbejdede med haveservice."
"Når han talte om Julie, bragte det drengen på grådens rand."
"Mine forsøg på trøst slog ikke til."
"Men jeg prøvede at tale med ham om hans følelser."
"Han begyndte at græde."
"Han sagde, han altid havde troet, at han skulle gifte sig med Julie."
"Fortæl mig en historie."
"Lad den handle om store afstande og stjernelys."
Nej. Lad være.
Sæt nu, at slutningen slet ikke er slutningen?
Sæt nu, at Julie fandt en ny tilværelse på klosteret?
Venskab og kærlighed?
Tænk, hvis den lille dreng, der elskede hende så højt -
- var den dreng, der ligesom sin far tog sig af klosterhaven?
Sæt nu, at han genkendte hende?
"'Hvis du kendte Tiden, ' sagde hattemageren -
- 'ville du ikke tale om at spilde den.'"
Sæt nu, at han kendte hende, selvom hun ikke kendte sig selv?
Sæt nu, at nonnerne, som tog sig af hende -
- og vidste, at hun havde haft en hård tilværelse -
- også vidste, at farlige typer ledte efter hende?
Sæt nu, at de ville beskytte hende?
Beskytte hende på hvilken måde?
På den eneste måde, som de kunne.
Ved at fortælle en historie.
Og så ...
Undskyld.
Den lille pige var hendes ...
Herregud.
Hvad nu, hvis der findes en anden historie?
Sæt nu, at noget forblev intakt?
Al den livsførelse. Alle disse tab.
Sæt nu, at det var én lang historie, som fortsatte -
- indtil den havde læget sig selv?
Ville den historie ikke være værd at fortælle?
Ville den ikke være værd at høre?
Oplysningen.
Jeg skal bruge en adresse i Arkansas.
Michael Ardoin.
Det staves ...
A-R-D-O-I-N.
- Ardoins Haveservice? - Et øjeblik.
Far, hvad er der? Jeg henter dig om lidt.
Henry.
- Jeg er vist faret vild. - Hvad mener du? Er du ude at gå?
Jeg sidder i min bil.
Jeg kan ikke genkende stedet.
Becca er her. Du skulle komme og spise.
Og jeg ved ikke, hvor jeg er.
Så, så. Det skal nok gå. Jeg kommer.
Tag den med ro.
Kan du spørge nogen, hvor du er? Er der nogen i nærheden?
Mor.
Jeg beklager forstyrrelsen.
Jeg lider af ...
Jeg beklager. Jeg er faret vild.
- Kan du fortælle mig, hvor jeg er? - Naturligvis.
Du er i Greenland. Vi er på Allegra Lane.
Allegra Lane i Greenland.
Husets nummer er 1208.
- Greenland? Hvad laver du der? - Det ved jeg ikke.
Jeg ville ... Det ved jeg ikke.
Intet problem. Bliv ved bilen. Vi henter dig.
- Hav din telefon ved hånden. - Okay.
Tak, min søn.
Min søn kommer og henter mig.
Jeg har en lidelse.
Jeg glemmer ting og ...
Tak for hjælpen.
Jeg er glad for, at jeg kunne hjælpe.
Vil du have noget vand, mens du venter?
Hvis det ikke er en ulejlighed, vil jeg gerne have lidt vand.
Min hals er helt tør.
Lucy, kan du hente vand til ham?
- Det er en smuk dag, ikke? - Jo.
Det er det virkelig.
- Mange tak. - Det var så lidt.
Jeg vil ikke forstyrre jer længere.
- Mange tak. - Det var så lidt.
Undskyld.
Det gør ingenting.
Far.
- Hej, far. - Hej.
Det er anderledes, end jeg husker det.
Det overraskede mig. Det føles anderledes.
- Måske kunne du blive længere. - Måske.
Mistede jeg dig?
Nej, far. Hvordan skulle du kunne det?
Det ved jeg ikke.
Det virker, som om jeg mister timer og dage.
Jeg har virkelig savnet dig.
Jeg har også savnet dig, far.
Jeg savner dig lige nu.
Jeg har ikke rigtig ...
Jeg havde den her i min lomme.
Ved du, hvad det betyder?
Far, det er ikke noget.
Leg med dine børnebørn, far.
- Alt vel? - Ja.
- Hvordan går det? - Jeg holder mig stadig oprejst.
- Det er dejligt at se dig. - I lige måde, kammerat.
Mr. West, det her er min kone, Heather.
Velkommen.
Tak, frue.
Louis.
Er det, hvad du vælger at bruge din tid på?
Jeg mindes ikke, at du har gjort tjeneste i hæren.
Jeg lader ikke folk tale til mig, som du gjorde.
Meget få kvinder og ingen mænd.
- Fint. - Det skal du forstå.
Du virker ikke som typen, der finder dig i den slags.
Nej.
Det var vel pointen, ikke?
Men jeg mindede mig selv om, at din ven for nylig blev skudt -
- og at du var tæt på at blive dræbt.
Skal vi prøve forfra?
Jeg vil gerne vide, om du mente det.
Om du mente dine ord.
Jeg vil bare vide, om du ikke vil os længere.
Det ved jeg ikke.
Wayne, hvad vil du?
Vil du råbe ad mig igen? Skal jeg råbe ad dig?
Nej.
Jeg er ked af de ting, jeg sagde til dig.
Jeg har ikke været mig selv.
Ser du gerne, at jeg går?
Ser du gerne, at jeg bliver?
Det ved jeg ikke.
Du er nødt til at beslutte dig.
Jeg ...
Jeg er ikke mig selv. Jeg kan ikke lide det.
Men jeg vil ...
Jeg vil vist gerne giftes med dig.
Jeg troede aldrig, at det ville ske for mig.
Jeg lod ikke mig selv ...
Jeg forudså ikke det her. Dig.
Og hvordan ville du sørge for det?
Jeg bør nok blive ædru til at starte med.
Til at starte med. Ja.
Jeg mener det.
Så lad os få dig hjem.
Så kan du overveje, hvordan du vil fri.
Og jeg kan overveje, om jeg skal sige ja.
Jeg skal nok gøre det.
Jeg går ned på knæ med en ring og hele molevitten.
Jeg holder dig ikke for nar. Jeg leger ikke julelege.
Nej, det ved jeg.
Tekster: Jakob Mølbjerg www.sdimedia.com